ZABORAVLJENI JEZIK KRANOVA
Rouz, dragi bože!
Zdravo!
Želiš li da odemo na kafu?
Ne, treba da se vratim. Taj prevod treba da završim do sledeće nedelje.
Naravno.
Baš sam bila u knjižari. - Naravno.
Dolaziš li uskoro kući? - Ne baš. Imam nešto da završim.
Vidimo se onda.
Ovene, da li si u redu? Jesam, ti? - Takođe... Zdravo.
Molim te, ne ovde.
Možemo li otići nekud drugde?
Živim u blizini.
Možemo tamo otići.
"Alex Meltra" 071-731-2920 Molim te, nazovi".
Pet je sati.
Mmm.
Prespavali smo ceo dan.
Vrati se u krevet.
Moram da operem sudove.
Kakav smrad.
Dođi ovamo.
Moraću da ih operem.
Filipe.
Vrati se u krevet.
Baš si zarastao u bradu.
Obrijaću se, kada se vratimo.
Sigurno želiš da ostanem večeras?
Možemo da odemo na indijsku klopu, a ja kasnije na Ladbroke Grove stanicu,
O čemu ti pricaš?
Jednostavno, ne želim da ti dosadim.
Ako mi dosadiš, reći ću ti.
Zdravo.
Ćao.
- Ćao, Filipe. - Ćao.
Pretpostavljam da si bila uobičajeno produktivna danas?
Manje sarkazma, ti mali pederu.
Nije moja krivica, što sam opsesivna.
Zvao te je očuh.
Derik?
On mi u stvari nije očuh.
Nikad ne znam, šta da mu kažem .
Potrudi se Derik.
O čemu pišeš?
O poznatim bliznakinjama koje su izmislile sopstveni jezik.
Male devojčice.
Postavilo se pitanje, da li da ih rastave i primoraju da nauče engleski.
ili ostave zajedno, kako bi jezik dalje proučavali.
Socijalni radnici su pobedili.
Devojčice su naučile engleski?
Da.
Ne smem da zakasnim na svoj opasni sastanak.
Vidimo se momci. Ćao!
- Ćao. - Ćao.
Idemo.
Zdravo!
Zdravo. Išao si pešice celim putem?
U stvari do Bejker ulice.
Onda sam uhvatio autobus.
Molim?
Ništa.
Mm, Rouz.
Moja Rouz.
Ovene...
moraš mi pomoći da pronađem stan u koji ćemo se preseliti.
Imam neke detalje u vezi sa stanovima.
Ponekad pomislim kako ćemo završiti kao beskućnici.
Gluposti.
Rouz.
Moja Rouz.
Razmišljam da kažem mojim roditeljima...
za nas.
Što znači, naravno, da ću im reci za sebe.
Misliš li da je to dobra ideja?
Ja u stvari ne poznajem tvoje roditelje.
Mislim da to neće biti preveliki šok za njih.
Ne?
Čini mi se da nije dovoljno samo da im kažem...
i onda ućutim i više nikada o tome ne progovorim.
Osećam da im moram predočiti kako je to...
Živeti moj život.
Imati tebe.
Činjenica je, da...
bez obzira koliko dobro, svojoj majci sve to objasnio...
ona neće biti srećna zbog toga.
Ne kažem da joj se ne bi trebalo reći, vec samo...
predlažem da razmisliš o tome... veoma pažljivo.
- Eliote. - Mm?
Ako im kažem...
Da li ćeš doći da ih upoznaš? I ponekad na večeru?
Naravno.
- Stvarno? - Mm-hm.
Ne možeš da spavaš?
Hoćeš da te mazim po leđima?
Oh, Zdravo Ovene.
Vinstone. Oh. Vidi,vidi.
Oprosti mi. Nešto sam se zamislio.
Nadam se da ne smetam?
Bože. ne! Kako si ti?
- Nadam se da si se uklopio? - Da, sve je u redu.
- Moji studenti su pomalo čudni. - Oh,siguran sam da ćeš izaci na kraj sa njima.
Dobar dan, Paulin.
I da li si upoznao nekog do sada?
- Mislim da si još uvek nostalgičan. - Oh, privikavam se.
Moramo da organizujemo neku večeru.
Mogao bi da dođeš i upoznaš moju suprugu Rouz.
- Ona odlično kuva. - Ah, to zvuči sjajno Ovene. Hvala ti.
- Želiš li da se poslužiš? - Ne, hvala. Doručkovao sam ranije.
- U redu. Vidimo se. - Ok. Vidimo se, Vinstone.
Nik, zdravo.
Zdravo, Rouz. Izgledaš dobro.
Nije loše.
- Jesi li za ručak? - Izvini Rouz. Suviše sam zauzet.
Naravno, razumem.
Možemo sledeće nedelje? Da? Sledeće.
Važi. I meni bi odgovaralo.
- Rouz? - Da?
Drago mi je da sam te video.
"Danas su mu oči delovale plavlje, od plavetnila renesansnih fresaka."
"Sama je uvidela, da je potpuna ispraznost
"bila njena sudbina. "
Otkuda ti u vreme pauze za ručak?
Nedostajao si mi.
Rekao sam nešto pogrešno?
Imam iznenađenje za tebe.
Koje?
Pa, Derek i Džefri dolaze sutra...
i možemo da provedemo nedelju sa njima ako to želiš.
To je sjajno.
Moraću ponovo da pročitam sve Derikove knjige.
Slušaj, nećemo se videti nekoliko dana.
Reč je o ovom projektu. Moram ga završiti do petka.
Vidi, nešto moram da sredim kod kuće.
Neke beleške. Možda bi ih mogao sređivati, dok ti radiš na svojim crtežima.
Mislim da neće moći tako.
Nekoliko sledećih dana, nema dizanja glave.
Jel te, ja to uznemiravam?
Izvini.
Moram da zapnem.
OK.
Ko je?
Mama? Mama, ja sam.
Oh, čime zaslužujem ovu iznenadnu posetu.
- Imao sam slobodno veče, pa sam mislio da svratim. - Fino.
Žao mi je,ali ti otac nije ovde.
Uprava osnivača ima jedan od svojih sastanaka.
Ne očekujem ga pre 10 sati.
Nisam ništa spremila za večeru.
- Nisam sigurna ni čega ima u frižideru - Biće dobar i sendvič.
Mislio sam da pogledam neke moje stare knjige.
- Večeras je pravo vreme za to. - Večeras? U redu.
Mama?
Šta se dešava sa preseljenjem?
Gdin Vajsman se vraća za tri meseca i to je to. Onda smo napolju.
Posle 20 godina, tek tako?
Oh, ostavimo sad to. Zaista ne želim da razgovaram o tome.
Napravicu ti sendvič.
"Za Eliota, ako mu se svidi".
"Pitaš se šta je kapija želja?
"Kapija želja je prolaz između mesta, za koja misliš da su stvarna...
i mesta za koja pretpostavljaš da su izmišljena."
"Na jednoj strani svake kapije želja...
je neko mesto koje izgleda obično."
"Škola, dvorište, tvoja spavaća soba.
Na drugoj strani je kapija nepoznatog sveta."
"Sada, zamisli kuću podignutu tačno na liniji...
između dve vremenske zone."
"To znači da kada je 1 sat u spavaćoj sobi...
u kuhinji je 2 sata."
"Lako je propustiti ručak.
"Šta se dešava sa vremenom koje izgubiš...
kada idući po sendvič, prolaziš kroz kuću?"
"Kuća poput te, je u stvari vrsta mesta...
u kom možeš pronaći kapiju želja."
"Mesta gde je vreme pokvareno. "
Halo? Alex Meltra.
Ovde je Oven Bendžemin.
Dali ste mi svoj broj i rekli da Vas pozovem.
- Ja? - Da ostavili ste ga meni?
U poruci ste rekli da nazovem.
Mislim da nisam.
Kada sam vam ostavio tu poruku?
U bioskopu.
Bioskopu? Oh, ne, ne. Nisam pogledao film godinama.
- U bioskopu za maštanje.
- Šta - Maštanje.
Maštanje?
MAŠTANJE.
Vi mislite... na porno bioskop?
O, Bože. Vi ste neko iz moje daleke mračne prošlosti?
Nisam bio u porno bioskopu godinama.
- Ja se izvinjavam. Ovo je greška. Žao mi je.
Oh, ne, ne, ne. Sačekajte.
Neko Vam je u porno bioskopu dao moj broj?
Ne...
Zvučite uznemireno, Bouven.
Oven. Oven, Oven. Ne Bouven.
Možete li mi opisati tog muškarca koji Vam je dao moj broj?
Bilo je mračno.
Pa naravno.
Vidite, žao mi je. Ovo je greška...
Koji je to bio dan?
Nedelja.
Oh, Bože. Verujem da sam rešio ovu misteriju.
Znate, dao sam moj broj tom glumcu...
Bobu Duliju.
Ja sam agent, znate.
Da budem iskren, svidelo mi se nešto u njegovom pogledu.
Ali nisam ga mogao preporučiti... Bob Duli.
Nema neke nade za njega.
Naravno...
Razumem. Hvala Vam. Doviđenja.
Bouven.
Bouven?
Bouven.
Oven, šta radiš ovde?
Oh, zdravo. Radim do kasno. Znaš već.
Naravno. Ti?
Oh, skvoš. Pokazao sam mu!
Siguran sam.
- Raspoložen za piće? - Ne hvala. Moram kući.
Imam obaveza.
Naravno.
Vidimo se, Ovene.
Važi. Znaš...
Nemoj da zaboraviš...
u vezi sa večerom.
Da, naravno. Hvala, Ovene.
Naravno, niko nije znao da je bio u ljubavnoj vezi sa svojim psom.
ali, kao pesnik,
posvetio je stihove tom malom stvorenju...
a pošto je bio Italijan, pred samu smrt,
pozvao je sveštenika, kako bi se ispovedio...
govoreci, "Ne znam ništa tako božansko...
kao što je ukus psećeg jezika".
Naravno, mislim da mu je bilo drago što je upropastio mogućnost da dobije poslednji oprost grehova.
Oh. Čuo sam da šetnja poboljšava apetit pred ručak.
ali će me ovo brdo ubiti.
Idemo, matora curo.
Ko je mator?
Derek, kako ide sa novom knjigom?
- Novom knjigom? - Da. Bojim se da...
Zato sam i ovde, da uradim nešto na njenoj promociji.
- Ja sam praktično odrastao na Vašim knjigama. - Stvarno? Jadniče.
- Džefri, imaš li jedan primerak? - Naravno.
-Evo ga. Za tebe je. - Hvala.
-Podseti me da ti potpišem kasnije. - Hvala.
Pa, Eliote, kakav je London prema tebi?
Eliot mi nikada nije rekao kako su njegovi roditelji upoznali Vas i Dereka.
Mmm. Upoznali nas, podigli nas...
pružili savete o ljubavi...
neko vreme nas izdržavali.
Ustupili nam veliku kuću u Hemptonu, dok je Derik pisao "Pusto polje".
To je bilo nakon što je Džulija dobila nasledstvo i počela ga darovati svojim prijateljima umetnicima.
Džefri,nadam se da mi nećeš zameriti ako te pitam, ali kako su Eliotovi roditelji poginuli...
Oh. Pa...
Ne tako neobično.
Nakon zabave u Hemptonu, vraćali su se kući...
naleteli su na nekog pijanca, ali nikada nije razjašnjeno ko ili čiji je auto to bio...
nakon toga, mi smo postali njegovi staratelji.
Mali dečak bez doma...
to je potstaklo Dereka i mene da ga usvojimo.
Kad smo odveli da upišemo Eliota u školu...
Nikada neću zaboraviti pogled te žene
kada je upitala, "Ime oca?" A ja sam rekao...
"Na kog mislite?"
Voleo bih da znam o čemu pričate, pošto sam već prisutan.
Izvini, Eliote. Filip je bio radoznao.
I to je ta priča.
Imamo našu kuću na selu.
Uvek je puna ljudi,
dremanje na kauču u dnevnoj sobi.
Nikad dovoljno mesta za Eliotove prijatelje.
Danas je mnogo toga jednostavnije.
Ali Ovene, obećao si mi.
Rouz, hoću. Sledećeg vikenda.
- Ali to si rekao i prošlog. - Obećavam.
Ne, ozbiljno Ovene. Moramo početi sa razgledanjem.
Imamo manje od tri meseca.
Sledećeg vikenda, obećavam.
Zašto moraš da izlaziš baš svake nedelje?
Zašto moraš? Zašto?
Rouz, molim te. Ne radi to.
- Nedelja je moj dan - Zar i ova?
Tri meseca, Ovene.
Tri meseca.
Vidimo se večeras.
Ponekad mislim kako ćemo završiti na ulici.
Jedan, dva, tri, ptičica...
Gotovo.
OK, moj red. Namestite se.
U redu.
I...
Džefri, ne pravi gluposti. Molim te.
Dobro.
- Zaista mi je drago da vas vidim zajedno. -Srećan sam zbog vas.
- I što sam te video, Filipe. - Bilo mi je zaista drago.
Hvala ti.
Nećete mi zameriti, pošto ste mi rekli da vas podsetim.
- U vezi čega? -Da mi potpišete knjigu.
Oh, da. Naravno. Naravno.
Da, pero. Hvala ti.
Čuvaj se.
Zbogom.
Bilo je divno.
Videćemo se ponovo, nadam se.
Evo gotovi smo..
Hvala Vam.
Uživao sam u susretu.
Budi dobar, dragi moj.
Čuvaj se.
- Zbogom - Zbogom.
- Bilo je dobro. - Bilo je fino.
- Bio je izuzetan dan. - Idemo, idemo. Polazak.
Zbogom.
"Za Filipa, ako mu se svidi".
Mislim da postaju dosadni.
Želiš li piće?
Samo mineralnu vodu.
Nećeš pivo?
Filipe, ćao!
- Ćao, Robine. - Gde je Eliot?
Eno ga tamo.
Slušaj, nemamo... nemamo vremena za priču sada.
- Šta želiš? - Pivo i Perije (vodu), molim te.
Pa, pozovi me uskoro.
Nemoj da zaboraviš.
Video sam Robina.
Dugo nismo ovde izlazili.
Ne od poslednjeg puta, kad smo izašli zajedno.
- Tako je. - To nije bilo tako davno.
Pretpostavljam da nije.
Odoh da pišam.
Izgubio sam te.
Sreo sam neke ljude.
Jesi li u redu?
Želiš li kući?
Ne znam zašto smo baš ovde prvo izašli?
Laku noć, momci.
Hvala ti. Bio je super dan.
Ako si želeo da znaš o mojim roditeljima, trebalo je da pitaš mene.
Nije trebalo da pitaš Džefrija.
Ne uživam da život provodim pod pritiskom javnosti.
- Nisam želeo da povredim tvoja osećanja. - Ne treba mi tvoja zaštita.
Ne znam šta hoćeš. Mislim...
Rekao si da je trebalo da pitam tebe umesto Džefrija, ali mi ti čak ni nedaš šansu.
Moje je pravo da za sebe zadržim ono što hoću.
Eliote, žao mi je. Zaista mi je žao.
Vidi, nisam mislio da ti kažem sve o čemu razmišljam... ali
ali... imam ozbiljne sumnje u pogledu ove veze.
Na šta misliš?
Potrebno ti je da me držiš pod pritiskom, Filipe.
Onih noći kada smo razdvojeni, preko celog Londona, mogu da osetim tvoju uznemirenost.
Koliko god udaljen bio, tvoja upornost ne prestaje.
Žao mi je ako si to pomislio.
Osećam da te zaista volim i da sam veoma uplašen.
- Čega? - Ovog razgovora.
Silno sam se trudio da ga izbegnem.
Mislio sam da ću svojom ljubavlju prema tebi, moći to da izbegnem.
U tome je problem.
Ne veruješ dovoljno u sebe, kako bi verovao u nas.
I to me čudi.
Da li me ti zaista voliš?
Kako to misliš?
Ponekad mi izgleda kao da me uopšte ne poznaješ.
Kao da nisi ni hteo da me upoznaš. Nisi ni pokušao.
Filipe!
Filipe, stani!
- Šta to radiš? - Idem kući!
- Zašto? - Nemoj!
Kako se usuđuješ da mi to kažeš?
Mislim da to nije fer!
Šta nije fer?
Možda te zaista nisam shvatio. Možda te zaista ne poznajem.
Ali, zar je sve moja greška?
Kad god probam nešto da te pitam, ti se zatvoriš.
ili počneš da besniš.
Ako te ne poznajem, to je zato što me guraš od sebe.
- Znaš da nije tako jednostavno. - Pa, šta onda?
- Rekao si da me voliš?
- Ali šta ti znaš o ljubavi... - Ne, stani.
...zato što je ovo ništa. - Stani.
Nemaš prava da mi kažeš da te ne volim.
Ja to osećam. Osećam ovde.
Sada mi reci da sam...
Sebičan.
Možeš mi reći da sam nezreo, egoističan.
Ali mi nemoj reći da ono što osećam nije stvarno.
OK?
Izvini. Izvini. U pravu si.
Gde ćeš sada?
Kući.
Kasno je. Stvarno ćeš sada da ideš kući?
Sam u ovo pusto doba?
Žao mi je.
Bio sam besan.
Šta ćemo sutra?
Sutra je daleko.
Noćas želim da ostaneš sa mnom.
Želim da budem sa tobom, noćas.
Ja sam gej.
Iznenađeni ste.
To nije nešto novo.
Svi na poslu već znaju, kao i moji prijatelji.
Svi...
Znaju svi, sem vas.
I tu nije samo reč o homoseksualnosti,
reč je o tajnama.
Siguran sam da je to...
šok za vas...
Celog života sam morao da krijem, toliko mnogo tajni.
Sva deca imaju svoje tajne.
Ali te tajne, ne čine tako značajni deo života.
Više nema tajni.
Više ne. Tako da sada znate.
Nećete ništa reći na to?
Nisam sigurna šta da kažem.
"Drago mi je što si mi to rekao"?
Nisam sigurna da mi je drago.
Draže bi ti bilo da sam još krio tajnu?
Svi mi imamo tajne. Treba li ih sve otkriti?
Nekad je bolje biti iskren.
Bolje za koga?
Bolje za sve.
Volela bih da sam sigurna u to.
Ja u stvari...
Moraš nam dati vremena.
Zar ne, Ovene?
Potrebno nam je vremena.
Mislim da nije u redu...
da ne znate nešto tako važno o mom životu.
Postoje stvari o kojima bi ti mogla pričati, Filipe.
Stvari o kojima nikome nisam pričala.
- Onda reci. - Ne.
- Zašto ne? Spreman sam. - Ja nisam.
Neotkrivanje nekih tajni...
je važno za opštu ravnotežu u životu.
Znači bilo bi bolje da se oženim.
Tako da se svaki put osećam loše kad ne doživim uzbuđenje u seksu.
Možda nam i uspe, ako zamišljam muškarca za vreme seksa?
Mislite da je to u redu?
Pa kad posle 30 godina pogledam unazad i shvatim da sam protraćio život?
To bi bilo užasno.
Tragedija.
Neki ljudi smatraju tragedijom, život homoseksualaca.
Verujem da bi ovo bila tragedija.
Tragedija je tvoje insistiranje, da je to unapred tragedija.
Hoćeš li ti nešto reći, tata?
Tata, nisi rekao ništa u vezi sa ovim.
Da li si dobro?
OK?
Da. Mislim da jesam.
Žao mi je, sine. Žao mi je što ništa nisam rekao.
Trebalo bi...
Trebalo bi da krenem.
Idem kući.
- Jesi li zdrav? - Koliko znam, jesam.
Samo pitam. Čitam novine. Gledam televiziju.
-Znam za sidu. - Dobro sam. Siguran sam.
Znam šta radim.
Mogu da te pozovem sutra?
Pozvaću te sutra.
Vidimo se, tata.
Napraviću čaj.
Oven.
Oven! Oven!
Oven, znam da je teško. Ali biće sve u redu.
On je dobar dečko. Zna da brine o sebi.
Oh, pa nije kraj sveta.
Jeste kraj sveta.
Šta?
Šta si rekao?
Napraviću čaj.
Oven.
Oven!
Oh, molim te.
Molim te?
Ne!
"Trogodišnji dečak koje živi sa ometenom majkom tinejdžerkom...
u napuštenom stambelom bloku."
"Ograničeno sposobna da ga hrani i vodi brigu o njemu...
majka je često ostavljala dečaka samog."
"Socijalni radnici su na kraju pozvani."
"Pronašli su dete dobrog zdravlja i veselo
s obzirom na zanemarenost kojoj je bilo izloženo. "
"Ali dete se ponašalo onako...
kako niko do tada nije video."
"Podizao bi ruke i posle naglog trzanja bi ih zaustavljao,
stajao na suvonjavim nogama, zatim se spuštao, savijao i podizao."
"Proizvodio je iznenadne, čudne zvukove,
neku vrstu škripanja iz grla."
"Socijalni radnici su posmatrali okruženje i otkrili...
kran na obližnjem gradilištu..."
i shvatili da ga dete imitira."
"Kada se kran dizao i on se dizao...
kada se savijao i on se savijao."
"Dete je razvilo sopstveni jezik...
"Jezik kranova. "
Zdravo. Ne možemo da se javimo na telefon sada.
Ako ostavite svoje ime i broj...
Eliot ili Džerin če vas nazvati kasnije.
Eliote, Filip je.
Molim te, nazovi me.
Ostavljao sam poruke i...
Eliote, slušaj, molim te, nazovi.
Filip.
Ja sam.
Pa, to je to. Eliot je napustio London.
- Gde je otišao? - Pariz.
Naravno. Gde drugde?
Ono što mi nedostaje, je osećaj uzbuđenja koji mi je pružao.
- Pravog uzbuđenja. - On je drkadžija.
Tip je drkadžija.
Morao bih biti više nezavistan.
Ili spreman na izazov. Možda bih mogao...
igrati čvrsto.
Moram biti nepopustljiv.
Od samog početka te je učinio zavisnim od sebe.
Uživao je u tome. Koristio je to.
On je drkadžija.
Filipe? Filipe? Otac je.
Zdravo. Ovde Filip. Ne mogu trenutno da se javim.
- Ostavite svoje ime i broj posle zvucnog signala... - Peder, peder, peder!
- Tvoj otac je prokleta pederčina.
-Odličan je - Hm.
Veliki je.
- Svetao. - Da.
Nov.
- Izgleda kao balska sala. - Zar ne?
Mogu li dobiti ovaj ples?
Ne znam, Rouz?
Molim?
Ne znam.
Mnogo je to para za stan sa jednom spavaćom sobom.
Misliš da nećemo biti u stanju da položimo hipoteku?
Bilo bi teško.
Želiš da živiš u ovom kraju?
- Oh, želela bih da ostanemo tamo. - Ali to ne možemo da priuštimo. Znaš već.
- Šta onda da radimo? - Ne znam, Rouz.
To uvek kažeš.
"Ne znam, Rouz. Ne znam."
Zabrinuta sam.
Ne budi.
Još imamo vremena. Nešto će iskrsnuti.
Ovene, istini u oči, imamo dosta problema.
- Ne želim da odemo iz Londona. - Pa, onda nećemo.
Moraćemo, Ovene. Pošto si siguran da visina hipoteke zavisi od kraja grada.
Počeli smo da posustajemo. Ovo je naša prva hipoteka.
Nemoj.
Nešto ćemo srediti.
Imamo dovoljno vremena.
Hvala Vam.
Drago mi je što si došao, sine.
Pa, hvala na pozivu, tata.
- Kako je mama? - Znaš svoju majku.
Teška narav.
Biće ona dobro.
Da budem iskren Filipe, od kada si se poverio majci i meni,
postoje određene stvari koje sam želeo...
koje sam želeo da te pitam.
Interesuje me tvoje iskustvo u toku odrastanja.
Hoću da kažem, nikad nisam bio dobar u...
izražavanju osećanja...
Da ne spominjem, postavljanje ličnih pitanja.
I onda si ti došao kući sa novošću.
I pomislio sam... Kako mi je dosta moje uzdržanosti.
Trebalo bi da pitam, ono što me interesuje.
Vezano za tebe, sine...
Pitaj šta god želiš, tata.
Kako je sve počelo?
- Šta? - Tvoj seksualni život.
Na početku je bilo...
švrljanje okolo sa Džerardom, kada smo bili klinci.
Ali moje prvo zrelo iskustvo...
- Jel si siguran da želiš da čuješ ovo? - Mm-hm.
To je bilo vatanje sa mnogo starijim muškarcem u bioskopu.
Bioskopu?
Porno bioskopu.
Imao sam 17.
Posle toga...
nekoliko prolaznih veza, ništa značajno.
A onda fakultet, i moj prvi momak.
Šest meseci otprilike.
I kroz sve to... bio si siguran, znao si da si gej?
- Sa koliko si godina to znao? - Sa 13 - 14.
Da li si ikada spavao sa ženom?
Ne.
- Oprosti mi što ti postavljam tako naivna pitanja. -U redu je.
To je nešto što me kopka... Meni se čini da...
Da je svako u osnovi biseksualan. Zar nije tako?
Mislim da nije.
Mislim da neki ljudi...
kao u ostalom i svi ostali, pripadaju jednoj ili drugoj grupi.
To oko biseksualnosti mi deluje kao izgovor.
Način da se izbegne priznanje,
ili izbegne istina.
Da li i dalje ideš u onaj bioskop?
Onaj koji si spominjao?
Porno?
Ne. Nikada se nisam vratio.
Slušaj...
Mogu još nešto da te pitam?
Možeš li uvek da prepoznaš nekoga ko je gej?
Pa, teško je reći.
- Ponekad. - Kako? Po čemu možeš?
Pa, gej ljudi...
šalju signale drugim gej ljudima.
Oni mogu... širiti energiju privlačnosti ka muškarcima...
ali ne i prema ženama. Zašto?
Zanimalo me je zato što postoji jedan...
mladi profesor engleske književnosti na fakultetu.
Nisam siguran šta je. Veoma je prijatan i šarmantan.
I...
Znaš...
Ako je... gej...
Mislio sam da bi ti se možda svideo.
Oh, Izvini.
Oh, Filipe, izvini. Zaboravi. Zaboravi šta sam rekao.
To je bila greška.
Tata, ne moraš da se izvinjavaš. Zaista.
Ja...
Zahvalan sam ti što misliš na mene.
Da. Pa...
Pitao sam se... Ako si slobodan u nedelju, dođi na večeru.
- Pitaću majku da pozovemo Vinstona. - Hm.
-Ne vidim zašto ne bi. - Dogovoreno.
Mislim da bi ti se svideo.
"Predosećaj je bio tako jak...
"Njene vene, preplavljene jakim zanosom.
"Njena ljubav je bila potpuna."
"Pesme svih ptica su se ujedinile,
u slavljenju trenutka spoznaje."
"Njen pogled je lagano prelazio preko prostorije,
U čijem se središtu, nalazio raskošan krevet."
"Njene ruke su se obavijale oko njega. Vreme je stalo. "
Džin tonik, molim.
Zdravo, kako si?
Dobro.
Može li još jedno piće??
Zašto da ne.
Gin tonik.
Dozvoli mi da platim.
Ne, u redu je. Ja častim.
Živeli! - Hvala.
Ja sam Frenk.
Oven.
Često dolaziš ovde?
Ne baš.
- Ne? - Ne.
Ja ponekad navratim kada radim na West End-u.
- Čime se baviš? - Građevinskim radovima.
Ti?
Radim na fakultetu.
- Akademiji.
Oženjen si?
Da.
Da, tako sam i mislio.
Ja takođe.
Naporno je?
Da.
- Gde stanuješ? - Stenmor.
Imam prijateljev stan za večeras.
Slušaj, jesi li ti bobar momak ili... ?
Zato što mi je sada potreban neko...
neko ko zna ko je i šta je, ne neka budala.
Previše je budala naokolo.
Da.
Kada sam video da si ušao, pomislio sam...
"Vau", pomislio sam, "On je drugačiji".
Pa, kao što sam rekao... Imam ovaj stan večeras.
Mislim...
Da li bi pošao tamo?
Sa mnom?
Da. Voleo bih to.
Samo da uzmem kaput.
Bilje da krenem.
Rouz će umreti od brige.
Šta ćeš joj reći?
Ovo je moj broj na poslu.
Hoćeš li mi dodati prsten?
Važi.
Zdravo, Rouz.
Zdravo.
Brinula sam za tebe.
Neću ti postaviti ni jedno pitanje.
Ne želim išta da znam.
Ali želim, nešto da mi obećaš.
Da sledeći put kada se budeš zadržao napolju...
do tri sata ujutro...
okreneš telefon i obavestiš me.
Kako ne bih umrla od brige, da li si uopšte živ.
Da, u pravu si, Rouz... Izvini.
Zaista.
Rouz?
Rouz...
Kako je Nadia?
Dobro.
Nema problema od poslednje operacije. Dobro je.
Tvoja porodica?
Ništa novo.
Filip je još u izdavaštvu, kao i mi.
A Oven...
On je većinu vremena depresivan.
Moramo da se iselimo iz stana.
Zbog čega?
Povraćaj stanarskog prava.
Misliš, vlasnik ponovo hoće da živi u njemu?
Da, nakon 20 godina.
Oh. Rouz, žao mi je.
Možete li da uzmete hipoteku za neki drugi stan?
Kako, pod tim uslovima?
Ne, Nik. U totalnom smo haosu.
Da budem iskrena, ima i drugih stvari.
Stvari koje dodatno komplikuju situaciju.
Želiš li da pričaš o njima?
Ako budeš htela...
Ja sam uvek tu.
U ime starih vremena.
Mislim na tebe često ovih dana.
Mnogo više nego što bi očekivala.
I ja na tebe, Rouz.
Naravno. Naravno da misliš.
Nik...
Stojim iza onog što sam rekao.
Ako ikad budeš želela da razgovaraš.
Hvala ti.
Možda će mi biti potrebno.
Upravo sam završila.
- Šta? - Disertaciju.
Šta si uradila?
Moraš završiti ono u šta veruješ.
Ja sam to uradila sa specijalizacijom.
To je bio samo izgovor za beg od svega.
Koga?
Sebe same.
Eto, pogledaj Eliota, zbrisao u Pariz. To je način.
Filipe, izvini. Nisam mislila tako.
U redu je. Ne, OK je... sada.
- Pisao mi je Eliot. - Šta?
-Dobio sam pismo. - Kada? Kada si dobio pismo?
Pre nekoliko dana.
Kaže da...
da ima finog, depresivnog momka, Tjeria.
- Izgleda da mu je krenulo u životu. - Kao i tebi.
"Voleo sam te...
"na svoj poseban način.
"Voleti nekog nije isto...
kao i želeti da sa njim provedeš ostatak života."
"Ovo zvuči surovo - možda".
"Znao sam da nije postojao načina, da te ne... "
Da pogodim.
Povredim? - Povredim.
"Na kraju, razumeću ako budeš bio ljut na mene,
"ako me budeš mrzeo,
"jer je tako jednostavnije".
"Ako nešto znam o tebi, Filipe...
"to je da si, svidelo se tebi to ili ne,
"beznadežno optimističan.
"Nekada pomislim kako si osuđen na sreću."
Filipe?
Da li ti smeta, kad ljudi pomisle da smo par?
Pa, jesmo li?
Pretpostavljam da jesmo, na neki način.
Dobro nam ide, zar ne?
Da.
Razmišljaš li ikad o mogućnosti da postanemo par?
Ponekad.
Dobro.
Ja takođe.
Šta spremaš za večeru?
Lazanje.
Znaš da je otac pozvao nekoga sa posla?
Mladića, željnog kuvanog domaćeg jela.
Jesi li ga upoznala?
Ne, ali je tvoj otac dosta pričao o njemu. On je Amerikanac.
Rekao mi je tata.
Kada?
Kada smo bili na večeri.
- Bio si sa ocem na večeri ? - Da.
U utorak.
- Dobro se snalaziš. - Znam gde se šta nalazi.
Znaš li da smo promenili raspored svemu?
Da smo potpuno reorganizovali kuhinju?
- Ne znam. - Pa, očigledno nismo. Samo se šalim.
Zašto si tako hladna prema meni?
Hladna prema tebi?
Od kako sam došao kući, ponašaš se kao da ti nije drago.
Zar ti takom delujem?
Žao mi je, Filipe.
Ali ne možeš uvek očekivati, ljubaznost, milost i majčinsku nežnost.
Nekada te sopstveni život zaokupi.
Već si odrastao.
Ne očekuj da ću te tretirati kao dete.
i pretvarati se, da se uvek osećam dobro.
Deluje mi da ćeš besneti, svaki put kod dođem kući i spomene se, da sam gej.
Zašto se već jednom ne pomiriš sa tim...?
- Ne guraj mi reči u usta, mladiću. - Ne, ja samo govorim šta mislim.
Mislim da si ljut, zato što se ne ponašam...
po modelu liberalne majke...
u nekoj organizaciji...
koja vodi beskrajne razgovore o sexu sa tobom...
trošim sve svoje vreme, pokušavajući da te razumem.
Kažeš da nisam previše ljubazna. Pa, ne osećam se dobro.
Trenutno imam svojih problema...
i ne nameravam da trošim, svu svoju energiju...
pokušavajući da ti olakšam krivicu.
Moju krivicu?
Pozvao si me i sve što si hteo da čuješ je, "Sve je u redu, sve ti je oprošteno."
"Volim te."
Ne moraš da budeš tako surova.
Ako ti se ne dopada, to je tvoj problem.
Da li ti je tata rekao, zašto je pozvao ovog Amerikanca?
Bio je ljubazan, pretpostavljam.
Rekao mi je da je pokušao...
da mi ga nabaci.
Šta?
On misli da je Vinston možda gej...
i kako bi bilo dobro da nas upozna.
Nije ti rekao?
Ne. Nije.
- Žao mi je, ali je tako. - Ne želim da učestvujem u ovome.
Neću ništa da imam sa ovim.
Ništa.
Idi i postavi sto.
O, zdravo sine!
Zdravo, tata.
Sine, ovo je Vinston. Vinston Pen.
Vinstone, Filip moj sin.
Filipe, drago mi je da sam te upoznao.
- Otac stalno priča o tebi, Vinstone. - Nadam se ništa loše.
Samo najbolje, uveravam te Vinstone. Trebalo bi da čuješ kritiku o drugima.
- Dozvoli da ti uzmem kaput. - Hvala ti.
Želiš li nešto da popiješ?
Koka-kolu ili mineralnu, ako ima.
Doneću.
Pa...
šta misliš?
Stigli su.
Dobro.
- Oh, Dobro veče. Ja sam Rouz Bendžemin. - Drago mi je da smo se upoznali.
Rouz? Rouz?
Oh. Od luka je.
Samo od luka.
Zaista su odlične lazanje.
Imate dobar apetit. To mi je drago.
Jednom sam pojeo tri pice odjednom, bez problema.
Kaži nam nešto o tvojoj porodici, Vinstone.
Odrastao sam sa tri brata i ocem na farmi.
Mama mi je umrla, kada sam bio mali.
Da li si muzao krave svakog dana?
Ne. Imali smo zaposlene.
Moj brat i ja smo išli u školu i uzimali časove trube jednom nedeljno.
Salata je stvarno dobra.
Vinstone?
Filip, izuzetno poznaje Prusta.
Voliš li i ti Prustova dela?
Pa, čitam ga, ako si na to mislio.
Ali teško da sam ekspert.
Samo ti iznosim šta znam.
Ovo vino, potiče iz vinarije u kojoj je Prust odrastao.
- Da li si to znao? - Ne, nisam.
Da li si posetio, Pariz? Uopšte, da li si video Evropu?
Ne, ali mislim da će Pariz biti prvo mesto, koje ću posetiti.
Prustovu kuću...
Šta se mora, mora se...
moraš izdvojiti vremena da vidiš Evropu...
i pre svega, moraš da vidiš Grčku.
Grčka je apsolutno prelepa.
- Mikonos. - A, da, Mikonos.
Bili ste tamo?
Kao dete.
Da, jesu i napili su se i...
- Ovene, hvala. Videćemo se sutra. - Zar već odlaziš?
- Bojim se da je tako. - Drago mi je da si nas posetio večeras.
- Pa, hvala na pozivu. - Mama, hvala ti..
Odlazim i ja.
Vidimo se, tata.
Zdravo, sine.
Hvala još jednom.
Raspoloženje ti se brzo promenilo.
Osećam se pomalo umorno, ništa više.
Rouz?
Koliko toga znaš?
Sve.
Otkud ti ovde?
Došao sam da te vidim.
Koliko misliš da još sedimo u tišini?
Mislio sam da ne raspravljamo sada o nekim stvarima.
Ostavimo stvari onakvima kakve su.
Ništa više nije isto.
Ne više.
Šta je tako smešno?
Pitam se, kako toliko dugo vremena nisam primećivala šta se dešava.
Tumačila na drugačiji način.
Donosila besmislene zaključke...
i izbegavala da se suočim sa istinom.
Sada kad se sve razjasnilo...
čini se smešnim.
Možeš da me napustiš, Rouz...
ako to želiš.
Ili ću ja otići...
A, ako je to ono što ja ne želim?
Onda ću ostati.
Bog zna da je to moja želja.
Sve što znam...
Sve što čini da se osećam sigurno je ovde sa tobom.
Ali moram biti iskren.
Bez obzira koliko čvrsto sebe ubeđivao da mogu da prestanem...
Snažno se trudio da ne mislim na muškarce...
Ja to ne mogu, Rouz.
Ne mogu da prestanem i da hoću.
To je jače od mene.
Van moje kontrole.
Pre neko veče...
Upoznao sam nekoga.
Ne želim da čujem proklete detalje.
- To mi je previše. - Za ime boga, saslušaj me.
Molim te ne ućutkuj me više.
Biće jednako loše oboma, ako nastavimo da se pretvaramo.
Kako možeš to da kažeš?
Ne razumem.
Pretvaranje?
Čitavog našeg braka?
Života sa mnom? Obično pretvaranje?
Čak da je sve to istina, šta meni to znači?
Nije sve baš tako.
Rouz...
Volim te više od svega na svetu.
Kako dosad, tako i ubuduće.
Ali tu su činjenice, sa kojima se moramo suočiti
oboje.
Seksualno... Privlačniji su mi muškarci.
To je nešto, što sam krio...
potiskivao...
godinama.
Molim te, bez toga.
Oprosti mi, Rouz što ti ovo iznosim.
Ali ni ti meni, nisi bila verna.
Mislila si da ne znam, ali nije tako.
Nije mi bila namera, ali je to, moje osečanje krivice da sam ti upropastio život, činilo lakšim.
A mislio sam da to zaslužuješ.
Pravu ljubav, kakvu muškarac može osećati prema ženi.
Nikad nisam postavio ni jedan ultimatum, čak i kad sam bio ljubomoran.
A bio sam ljubomoran.
Smatrao sam da dobijam ono što sam zaslužio.
Kao kaznu.
-Da li je to sve?. - Jeste.
Ne mislim da moja veza sa drugim muškarcem...
na bilo koji način uporediva sa tvojim...
Mojim odnosom sa drugim muškarcem.
Ne prekidaj me!
Zato što sam bila veoma pažljiva, Ovene.
Sigurna sam da nisam ja razorila, ono što je među nama.
To je nešto posebno, lično.
Nešto što mi je bilo potrebno, čiji su razlozi sada posve jasni i očigledni.
Ali ti...
Ti kažeš da je naš brak u osnovi, laž.
Tako da je tvoj drugi život...
ono što je stvarno.
A za mene...
ti si uvek bio deo stvarnosti.
U redu, Rouz. Ja u stvari, želim da ostanem sa tobom.
Želim da ostanemo u braku.
Misliš li na to, kako se osećam?.
Pomisli na mene, makar jedanput.
Brak kao izgovor, prevara?
Moj muž...
i moj sin. Obojica.
Obojica, Bože dragi.
Moj život deluje kao kraj nekog glupog vica.
Oh, izgledao si kao pravi idiot večeras, baleći za onim mladim čovekom...
koga si doveo svome sinu.
Žalim te. Pitala sam se, imaš li i malo dostojanstva?
Uopšte nije bilo tako.
Gledajući te sa njim...
- Kako me sramotiš. - Prekini!
Nisi ni uvideo, kakvu budalu praviš od sebe.
Dosta!
Rekao sam dosta.
Dobro.
Dosta.
Nisi mi ispričao najzanimljiviji deo.
Kako si se vozio dovde sa Vinstonom.
Pa, na putu ovamo, nije prestajao da govori o svojoj devojci.
Da li je zgodan?
Jeste.
I definitivno straight.
Ugasiću svetlo.
Hoćeš da ostaneš?
Da.
Halo. Ovde je Filip.
Ne mogu da vam se javim sada. Molim, ostavite poruku.
Pretraživač adresa. Kažite ime, molim?
Ime je Bredli.
Robin Bredli.
Voleo bih da nam se ovo dogodilo ranije.
Kao i ja.
Sačekaću ovde.
Šta se desilo?
Duga priča.
Uđimo unutra.
Počistiću.
Promeniću posteljinu.
Spavaću na podu.
Tata, ne budi smešan. - Insistiram da uzmeš sofu.
Tata?
- Jel se, ne osećaš dobro? - Samo malo rasejano.
Ovo mi je prva noć bez tvoje majke, posle godina.
Želiš li da mi ispričaš šta se dogodilo?
Ja sam homoseksualac.
Ja sam takođe homoseksualac.
Da li te to iznenađuje?
Pretpostavljam da sam kao i ti, to znao čitavog svog života.
Ali dok sam ja odrastao, stvari su bile drugačije.
Tako da sam se oženio.
Mislio sam da će tako, sve nestati, ali nije. Postalo je samo još gore.
Oduvek sam imao osećaj da sam pod stalnom pretnjom.
Od gubitka života, porodice, karijere. Jednostavno nije bilo pomoći.
Koliko god se trudio, nisam to mogao da zaustavim. Ja...
Sve sam više mislio o tome...
o mogućnosti, da budem sa nekim muškarcem.
I onda si ti došao kući sa tom novošću.
Nakon svih tih godina pomislio sam," Pa, ja"...
Oh, izvini. Otišao sam predaleko.
Mogu li išta da uradim, kako bih ti pomogao?
Već si pomogao.
Time što si ovde.
To mi znači.
Upoznao sam muškarca.
Pre neko veče.
Možda ću ga ponovo videti.
Jesi li rekao mami? Da li ona zna?
Uglavnom.
Već je znala, one večei kada si bio kod kuće.
- Kako je ona? - Oh, znaš...
Treba joj vremena.
Velika je ovo promena.
Poznato mi je.
Naravno.
Više nema povratka nazad.
Majka i ja moramo da nastavimo dalje.
Nekako.
Hoćete.
Siguran sam da hoćete.
Hvala ti, Filipe.
Hvala ti.
PREVEO: VOJCEK